21 Juli
Grottar, tunnlar, katakomber och ännu mer tunnlar. Var ska vi börja?
Vi lämnade på morgonen Viandens camping med vemod. Bättre läge och service är det svårt att hitta. Men varje ställplats/camping har sin egen charm och det är det som är spännande när man kommer till ett nytt ställe.
Men innan vi skulle åka så passade vi på att tömma latrinen, gråvatten och fylla på färskvatten. Det är då jag märker att det droppar under bilen. Och det droppar mera och mera. Oroligt försöker jag se under bilen var det kommer ifrån. men det verkar som om det kommer överallt! Något är trasigt!
Jag sliter upp garagedörren och lutar mig in mot vattentanken och kikar in. En stråle vatten sprutar upp från vattenröret där vi fyller på vatten. Slangen har slagit läck och vatten forsar ut i bilen!
![](https://i0.wp.com/christerrindebratt.ymershorn.se/wp-content/uploads/2024/07/slang.jpg?resize=580%2C773&ssl=1)
Jag avbryter påfyllningen och gör en mer noggrann analys. Slangen behöver bytas, men det är inte helt enkelt att göra det och var ska vi få tag i reservdelar? Men lösningen är som alltid precis runt hörnet. Silvertejp! Denna gåva till mänskligheten. Jag har sett kineser tejpa ihop sina bilar och motorcyklar med silvertape och köra i 160 på motorvvägar. Då borde väl jag kunna tejpa ihop en räfflad vattenslang?
Jag hade läst om Bock Casemattes i Luxemburg. Det är grottor och tunnlar under en gammal fästning. Upp till 17 km tunnlar kan man utforska. Fast de vanliga turisterna får bara utforska kanske en knapp kilometer. Jag såg framför mig en uråldrig ruin i skogen där vi kunde parkera bilen nedanför ruinerna och därefter i lugn och ro utforska det vi ville.
Så fel jag hade.
Vi satte GPS’en på Bock Casemattes och for iväg. Luxemburg och denna del av Tyskland är rätt kuperat som jag berättade om igår men Luxemburgarna har varit listiga som rävar. De har borrat tunnlar genom bergen så man som turist slipper eländet med att kämpa uppåt och bromsa nedåt. Under resan mot ruinerna färdades vi säkert en femtedel via tunnlar. Ibland upp till en mil långa. Det är rätt coolt ända tills man får motorstopp i någon av dessa tunnlar. Då är det säkert inte lika roligt längre.
![](https://i0.wp.com/christerrindebratt.ymershorn.se/wp-content/uploads/2024/07/tunnel-3.jpg?resize=580%2C773&ssl=1)
![](https://i0.wp.com/christerrindebratt.ymershorn.se/wp-content/uploads/2024/07/tunnel2.jpg?resize=580%2C773&ssl=1)
![](https://i0.wp.com/christerrindebratt.ymershorn.se/wp-content/uploads/2024/07/tunnel-1.jpg?resize=580%2C773&ssl=1)
Efter drygt en timmes resa var vi så framme vid ruinerna. Jag hade varit fokuserad på att köra och förstod först inte att vi var framme för det var inte såhär jag föreställt mig dem.
Vi hade nämligen kört in rakt in i Luxemburgs gamla stadsdelar för här ligger alltså tunnlarna, katakomberna och grottorna vi skulle utforska. Tänk dig Visby gamla del med ruiner och multiplicera det med tio samt stapla det på varandra så att det blir en 100 meter högt och flera kilometer i längd. Kombinera det med flera scener, tung musik, massa glada människor och en mängd caféer. Då har du en uppfattning om vad Bock de Castelmatte och Luxemburgs gamla stad är.
För en blek avbildning se bilderna.
![](https://i0.wp.com/christerrindebratt.ymershorn.se/wp-content/uploads/2024/07/castel000.jpg?resize=580%2C435&ssl=1)
![](https://i0.wp.com/christerrindebratt.ymershorn.se/wp-content/uploads/2024/07/castel00.jpg?resize=580%2C773&ssl=1)
![](https://i0.wp.com/christerrindebratt.ymershorn.se/wp-content/uploads/2024/07/castel0.jpg?resize=580%2C773&ssl=1)
Reancy och jag bara gapade där vi stod mitt i trafiken med en husbil uppe på bron över ruinerna. Sedan kvicknade vi till och drog iväg. Det gick inte att parkera någonstans vid ruinerna men så hade vi tur och på andra sidan vallgraven/floden/dalgången hittade vi en parkering vid en brant väg.
![](https://i0.wp.com/christerrindebratt.ymershorn.se/wp-content/uploads/2024/07/castel_park.jpg?resize=580%2C773&ssl=1)
Nu var det utforskardax!
Problemet var att nu var vi på andra sidan av en djup dalgång och det fanns liksom ingen bro…
![](https://i0.wp.com/christerrindebratt.ymershorn.se/wp-content/uploads/2024/07/case0000000.jpg?resize=580%2C773&ssl=1)
![](https://i0.wp.com/christerrindebratt.ymershorn.se/wp-content/uploads/2024/07/case000000.jpg?resize=580%2C773&ssl=1)
![](https://i0.wp.com/christerrindebratt.ymershorn.se/wp-content/uploads/2024/07/case00000b.jpg?resize=580%2C773&ssl=1)
Det var att gå ned i dalgångens djup där ruinerna med sina skottgluggar bevakade den blå vallgraven med sina växter. Änder simmade i vattnet och röda och svarta ödlor kilade ut och in mellan stenarna i den lodräta väggen. Bredvid scenen på botten av dalen med sin fantastiska akustik hördes tung bas från musiken och glada skratt från cafegästerna där nere. Höjdskillnaden från bilen till dalens botten var kanske 100 meter. Ner kom vi. Sedan var det att gå upp på andra sidan… En uppstigning på 150 meter. När vi kom upp var vi rätt slut båda två och fick sitta att vila en stund, andas lite syrgas från den vänliga ambulanspersonalen samt förnöja oss åt turisternas ystra dans över bron. Sedan tog vi oss i våra respektive kragar och begav oss in i entrén där vi möttes av stränga förmaningar samt en instruktionsskylt (jag älskar instruktionsskyltar):
![](https://i0.wp.com/christerrindebratt.ymershorn.se/wp-content/uploads/2024/07/castel_security.jpg?resize=580%2C773&ssl=1)
Biljetterna kostade 10 euro vardera och sedan klev vi in genom gallerdörren in till mörkrets domäner, till grottorna och ovissheten långt, långt där nere i katakomberna. Det var lite kusligt, åtminstone när man slapp de glada barnen som fnittrade och irriterande sprang runt våra fötter.
Men så lyckades vi hitta en dörr som inga andra av besökarna verkade ha hittat. Månne ledde den till de outforskade delarna där skeletten från soldaterna fortfarande vaktade vid sin gluggar och spanade efter den fiende som aldrig kom? Nu blev det riktigt kusligt och de ojämna skrovliga väggarna kändes som om de skulle rasa in på en. Det var svalt, nästan kyligt här nere och det fladdrande ljuset räckte knappt till för att hjälpa oss att placera våra fötter.
![](https://i0.wp.com/christerrindebratt.ymershorn.se/wp-content/uploads/2024/07/trappa1.jpg?resize=580%2C773&ssl=1)
![](https://i0.wp.com/christerrindebratt.ymershorn.se/wp-content/uploads/2024/07/trappa2.jpg?resize=580%2C773&ssl=1)
![](https://i0.wp.com/christerrindebratt.ymershorn.se/wp-content/uploads/2024/07/trappa3.jpg?resize=580%2C773&ssl=1)
![](https://i0.wp.com/christerrindebratt.ymershorn.se/wp-content/uploads/2024/07/castel1.jpg?resize=580%2C773&ssl=1)
Vi utforskade några rum innan vi kom fram till en trappa med smala, smala trappsteg som ledde ännu längre ner i mörkret. Vi tvekade. Men så gick vi nedåt. Det var lätt att snubbla och trappan var inte bred och vi kunde inte se var den skulle sluta. Vi gick och gick, nedåt och nedåt, och allt blev mörkare och nu kände vi tyngden av ruinerna ovanför oss, de miljarder ton sten som närsomhelst skylla rasa in och begrava oss. Jag som inte har klaustrofobi kände hur jag blev alldeles kallsvettig. Hur skulle vi komma ut från denna gång? Eller skulle man hitta våra förvittrade skelett om tio år, ihopkrupna med armarna om varandra i en sällan nyttjad del av katakomberna?
Så var vi nere. Här fanns det ingenting. En grotta som alla andra. Men vänta – vad finns där borta?
Jo ytterligare en trappa, fast denna gick uppåt…
Efter den tunga promenaden i grottorna, trapporna och katakomberna var Reancys energi slut. Blicken var död och kroppen liksom ihopsjunken, ryggen krokig och huden hade förlorat sin spänst. Nu var goda råd dyra – bokstavligen. Längre bort skådar jag MonoPrix – en affär som kombinerar kläder, husgeråd och livsmedel. Ett tips till alla män: Inget ger mer energi till er flickvän, fru eller sambo än lite shopping…
”Kolla där”, sa jag och pekade.
![](https://i0.wp.com/christerrindebratt.ymershorn.se/wp-content/uploads/2024/07/lux_monoprix.jpg?resize=580%2C773&ssl=1)
Tjugo minuter senare och en blänkande hög euros fattigare hade hustrun laddat upp. Blicken lyste av lust och energi. Nu skulle det gås både hit och dit, nerfor trappor och uppför. Kollas på det kungliga slottet, stora torget och planeras!
![](https://i0.wp.com/christerrindebratt.ymershorn.se/wp-content/uploads/2024/07/Lux2.jpg?resize=580%2C773&ssl=1)
![](https://i0.wp.com/christerrindebratt.ymershorn.se/wp-content/uploads/2024/07/Lux1.jpg?resize=580%2C773&ssl=1)
![](https://i0.wp.com/christerrindebratt.ymershorn.se/wp-content/uploads/2024/07/lux_slott.jpg?resize=580%2C773&ssl=1)
Efter en kaffe, flaska vatten och en sightseeing i centrala Luxemburg var det dags att ge sig av. Men först var det att gå ned i dalen igen och upp på andra sidan. Ett rejält motionspass för oss båda.
Vart ska vi nu?
Vi kollar på kartan, bläddrar runt bland olika ställplatser och campingar på väg ut mot kusten. Inte för långt och inte för kort. Så hittar vi en plats som heter Air de Foy som har fått bra betyg.
Upp med ankaret och iväg.
![](https://i0.wp.com/christerrindebratt.ymershorn.se/wp-content/uploads/2024/07/belgien.jpg?resize=580%2C773&ssl=1)
Hallå Belgien!
![](https://i0.wp.com/christerrindebratt.ymershorn.se/wp-content/uploads/2024/07/air-de-foye.jpg?resize=580%2C773&ssl=1)
![](https://i0.wp.com/christerrindebratt.ymershorn.se/wp-content/uploads/2024/07/aire-de-foye.jpg?resize=580%2C937&ssl=1)
Så nu sitter vi här på en gräsplätt i Air de Foy. Värden ville ha kontanter men det hade vi missat så han var snäll och fixade instruktioner för hur vi ska betala honom via vår bank. Men det är skitjobbigt, så vi åker nog och tar ut några euro imorgon innan vi åker till kusten.
Vi har också får på vår gräsplätt som rymt från en hage. Charmigt ända tills de bajsar utanför dörren…