7 september
Ibland glömmer man bort vilken kraft det finns i relationer. Vilka känslor som frigörs och ögonblick som förevigas. Min familj är fantastisk och jag har skrivit om det förut, men det är väl värt att upprepas.
![](https://i0.wp.com/christerrindebratt.ymershorn.se/wp-content/uploads/2024/09/familj.jpg?resize=580%2C580&ssl=1)
Jag är övertygad om att många av er som läser detta också har familjer som är fantastiska och jag vill inte på något sätt påskina att min familj är mer underbar än er. Men jag vill trycka på att vi alla behöver varandra och att träffas och att äta god mat, prata och skratta är på något sätt kärnan i livet. Det är ett sätt att bygga minnen och gemenskap. Ett annat sätt är att göra saker tillsammans, åka på resor, åka ut på aktiviteter, ta en promenad tillsammans eller plocka svamp. Det finns nästan oändligt många saker som vi kan göra tillsammans och som gör oss starkare, inte bara enskilt utan också tillsammans.
Jag har skrivit om att livet går i mångt och mycket ut på att skapa minnen, gemensamt och enskilt och att vi bör sträva efter att de ska vara positiva. Det fungerar inte alltid men så är vi inte robotar heller. Errare Humanum Est, som den gamle romaren Seneca lär ha sagt – Det är mänskligt att fela.
Jag skulle vilja dra det en nivå till. Felaktigheterna gör oss mänskliga. En individ som är ofelbar, symmetrisk i ansiktet och perfekt formad är lika ointressant som en betongklump i trädgården. Det är de små olikheterna, särarterna som skapar individen och som gör oss intressanta. Det är felaktigheterna, bristerna, och ovanligheterna som gör oss alla intressant.
Vi borde bejaka våra brister iställer för att försöka sminka över dem.
Det är därför dubbelt sorgligt att nästan alla, när vi är unga, är så oroliga för att inte passa in. Vi köper samma kläder som alla andra, klipper håret som alla andra och nickar och håller med majoritetens åsikt.
Nu generaliserar jag såklart men jag tror att för många ungdomar är det så, innan man hittar sin egen stil, vågar stå för en egen åsikt och kan ta diskussioner kring viktiga kärnämnen. Det är inte lätt att bli en individ, att våga stå ut från flocken, att utmärka sig. Jag är själv inget lysande exempel på detta så därför blir jag extra glad när jag stöter på individer som väljer sin egen väg i livet.
Här borde familjen vara en trygg plats att utveckla sin särart, inte skämmas för sina fel och våga växa som människa. Men den blir det enbart om vi alla stöttar varandra och bejakar våra fel.
För vi är bara människor.