3 augusti
Vi lämnade Limhamn men ännu inte Malmö på morgonen. Först tog vi en runda till ICA och handlade och sedan till XXL för lite fiskegrejer eftersom vi bokat en eremitplats med öringfiske ikväll.
Medan vi gick i Malmös stora shoppingcenter vid Öresundsbron ringde plötsligt Reancys telefon. Det var sjuksystern på Runars boende. Hon berättade att Runar precis hade gått bort och alla på boendet var lika överraskade som vi, att det hade gått så fort. Igår var han dålig så Lena var och hälsade på och så i sin stol i morse slutade hans hjärta att slå. Han somnade bara in.
Hans bortgång var inte oväntad eftersom han successivt blivit sämre under våren och sommaren, men att det skulle gå så fort trodde nog ingen.
![](https://i0.wp.com/christerrindebratt.ymershorn.se/wp-content/uploads/2024/08/runar.jpeg?resize=580%2C1043&ssl=1)
Runar blev 92 år gammal.
Vi är ju fortsatt på resa och det som har skett har redan skett. Efter att ha diskuterat så beslutade vi oss för att avsluta vår resa enligt plan samt träffa Reancys syster på torsdag för att börja hantera det praktiska.
Vår resa fortsätter alltså. Men en tur till Malmö är inte komplett utan det som Malmö är mest känt för. Utöver Zlatan. Och Malmö FF. Och Turning Torso.
Nej det jag tänker på är något man kan äta. Det är inte smørrebrød, köttbullar, wienerschnitzel, rinderbraten eller korv med mos ( Specialen finns i Göteborg).
Vad jag tänker på är så klart Falafeln! Denna importerade maträtt som vi alla lärt oss att älska. När vi körde ner var vi ju på Värnhems falafel och köpte våra falaflar. Men vi var inte riktigt nöjda. Så nu när vi åker uppåt tar vi ut svängarna riktigt rejält och tar en tur till Rosengård där vi hittar Falafel Baghdad.
![](https://i0.wp.com/christerrindebratt.ymershorn.se/wp-content/uploads/2024/08/falafel4.jpg?resize=580%2C773&ssl=1)
![](https://i0.wp.com/christerrindebratt.ymershorn.se/wp-content/uploads/2024/08/falafl3.jpg?resize=580%2C773&ssl=1)
![](https://i0.wp.com/christerrindebratt.ymershorn.se/wp-content/uploads/2024/08/falafel2.jpg?resize=580%2C773&ssl=1)
![](https://i0.wp.com/christerrindebratt.ymershorn.se/wp-content/uploads/2024/08/falafel1.jpg?resize=580%2C773&ssl=1)
![](https://i0.wp.com/christerrindebratt.ymershorn.se/wp-content/uploads/2024/08/rosengard1.jpg?resize=580%2C773&ssl=1)
Högt rankad bland Falafel entusiasterna har han levererat Falafel till Malmöborna under säkert tjugo år. Vi var väldigt spända på hur det skulle smaka och blev inte besvikna: Frasiga, crunchiga kikärtsbollar med picklad rödkål, sallad och en massa grönt, toppad med precis lagom het sås. Dessutom kunde man få falafeln i irakiskt bröd.
Supergott. Vi har en ny falafelfavorit!
Eremitplatsen hade ingen gatuadress utan bara koordinater som vi slog in i Apples kapp Kartor. Sedan körde vi. Efter några timmars körning var vi framme. Åtminstone enligt appen. Men det fanns ingen eremitplats dit vi hade kommit, bara ett förfallet uthus och en igenvuxen väg som ledde någonstans.
”Men koordinaterna är ju korrekta”, sa jag och dubbelkollade allt igen. Jodå. Och den förbannade appen vägrade ge med sig. Den ansåg bestämt att vi hade anlänt till rätt ställe.
Vi kliade oss i våra huvuden, läste bekräftelsebrevet och fattade ingenting. Visserligen stod det i brevet att man skulle klistra in koordinaterna i google maps men latitud/longitud är väl densamma oavsett app? Nåja vi petade in exakt samma koordinater i Google maps, och hör och häpna, den angav en plats 40 minuter bort!
Jag förstod ingenting och blev förbannad och ilsken. Hur kan det vara så illa att olika appar läser av koordinaterna olika?
![](https://i0.wp.com/christerrindebratt.ymershorn.se/wp-content/uploads/2024/08/vag1.jpg?resize=580%2C773&ssl=1)
Vi följde iallafall Google maps och efter 40 minuter anlände vi i mitten av absolut ingenting, längs en grusväg, vid en sjö. Här fanns dock en ställplats med grus, träbord med stolar samt en trall vid vattnet med en grillplats.Enligt uppgift ska det krylla av öring, aborre och gädda i sjön så jag kastade mig ut, joggade nerför den branta backen till sjön och kastade ut lite flugor överallt där det fanns en glipa i det täta lövverket. Jag fick precis ingenting.
![](https://i0.wp.com/christerrindebratt.ymershorn.se/wp-content/uploads/2024/08/fiske.jpg?resize=580%2C773&ssl=1)
![](https://i0.wp.com/christerrindebratt.ymershorn.se/wp-content/uploads/2024/08/fiske2.jpg?resize=580%2C773&ssl=1)
![](https://i0.wp.com/christerrindebratt.ymershorn.se/wp-content/uploads/2024/08/fiske3.jpg?resize=580%2C773&ssl=1)
Efter en timme bytte jag till det mer traditionella metet med mask och drog sedan upp 7 små abborrar som alla fick en puss och återlämnades till vattnet. Vi får se om det går bättre med öringen imorgon…
Bäst när jag och Reancy drar upp abborre efter abborre hörs ett rejält plask och sedan vemodiga skrik som upprepades om och om igen. En vit svan hade landat i sjön och nu kallade han efter sin käresta som försmått honom. Han kämpade på med sina skrin i säkert en halvtimme och så, från ingenstans dök en till vit svan upp. Hon simmade fram emot honom och han sken upp och skriken ändrade karaktär, blev mer hoppfulla. Han lyfte sina vingar, bröstade upp sig för att imponera och flaxade lite muskulöst med vingarna.
![](https://i0.wp.com/christerrindebratt.ymershorn.se/wp-content/uploads/2024/08/svan2.jpg?resize=580%2C773&ssl=1)
![](https://i0.wp.com/christerrindebratt.ymershorn.se/wp-content/uploads/2024/08/svandans.jpg?resize=580%2C773&ssl=1)
Men det sket sig.
Svanhonan simmade fram, inspekterade den stackars kraken, fnös och simmade iväg. Han blev alldeles förstörd och kunde knappt skria efter det.
Det är lika tufft att bli ratad oavsett om man är människa eller svan.
Nu har solen gått ned och här i urskogen är det nästan becksvart. Och alldeles tyst. Läskigt tyst nu när svankraken slutat skria. Går man ut ur bilen kan man höra myggen surra men det är allt. Det är nästan så jag hör ett svagt pipande ljud, som om hjärnan försöker kompensera för frånvaron av ljuden med att producera ett eget. Läskigt.
Men också alldeles, alldeles underbart.
Vill du läsa mera? Kolla in min webshop!